NUME
    wcd - Schimbă oriunde directorul

    chdir pentru Dos și Unix

SINOPSIS
        wcd [opțiuni] [director]

DESCRIERE
  Prezentare generală
    Wcd este un program de linie de comandă pentru a schimba rapid
    directorul. Economisește timp la tastarea de la tastatură. Trebuie să
    tastați doar o parte din numele unui director și wcd va sări la el. Wcd
    are o metodă de selecție rapidă în cazul potrivirilor multiple și
    permite utilizarea de alias și interzicerea directoarelor. Wcd include,
    de asemenea, un navigator interactiv în arborele de directoare, pe ecran
    complet, cu căutare rapidă.

    Wcd a fost modelat după „Norton Change Directory” (NCD). NCD a apărut
    prima dată în *The Norton Utilities, Release 4*, pentru DOS în 1987,
    publicat de Peter Norton.

    Wcd a fost adaptat pentru diferite shell-uri de linie de comandă: DOS
    command.com, Windows cmd.exe și PowerShell, OS/2 cmd.exe și shell-uri
    Unix precum Bourne (sh), Bourne Again (bash), Korn (ksh) , Z shell (zsh)
    și C shell (csh) și altele, rulând pe orice sistem de operare.

    Wcd acceptă seturi de caractere de 8 biți pe toate sistemele și are
    suport opțional pentru Unicode. Consultați secțiunea LOCALIZARE.

    Consultați secțiunea INSTALARE, cum să configurați wcd pentru uz
    personal.

  Utilizare de bază
    În mod implicit (dacă nu sunt folosite metacaractere), wcd caută un
    director cu un nume care începe cu numele tastat.

    De exemplu, această comandă va schimba la directorul
    "/home/nume_utilizator/Desktop" al utilizatorului curent:

        wcd Desk

    Când există mai multe potriviri, wcd va prezenta utilizatorului o listă
    cu toate potrivirile. Utilizatorul poate apoi să facă o selecție cu
    câteva apăsări de taste (de cele mai multe ori doar una).

  Metacaractere
    Wcd acceptă următoarele metacaractere:

        *       se potrivește cu orice secvență de caractere (zero sau mai multe)
        ?       se potrivește cu orice caracter
        [SET]   se potrivește cu orice caracter din setul specificat,
        [!SET]  sau [^SET] se potrivește cu orice caracter care nu se află în setul specificat.

    Un set este compus din caractere sau intervale; un interval arată ca un
    *caracter cratimă*, ca în "0-9" sau "A-Z". "[0-9a-zA-Z_]" este setul
    minim de caractere permis în construcția modelului "[..]". Caracterele
    internaționale (adică caracterele de 8 biți) sunt permise dacă sistemul
    le acceptă. Pentru a suprima semnificația sintactică specială a
    oricăruia dintre "[]*?!^-\" în interiorul sau în afara unei construcții
    "[..]" și pentru a potrivi exact caracterul, precedați caracterul cu o
    bară oblică inversă ("\").

    Utilizarea metacaracterelor face posibile căutări complexe. De exemplu,
    acesta se potrivește cu orice nume de director care se termină cu „top”:

        wcd *top

    Găsește directoarele care au „top” oriunde în nume:

        wcd *top*

    Găsește orice nume de director care începe cu „a”, „b” sau „c”:

        wcd [a-c]*

    De asemenea, este posibil să dați o parte dintr-o rută de director. Aici
    Wcd caută directorul care începe cu „Desk” și care rută se potrivește cu
    **me/Desk**.

        wcd me/Desk

    Este permisă introducerea oricărui fel de expresie cu bare oblice și
    metacaractere. De exemplu:

        wcd src*/*1?/a*2

  Alte utilizări
    Dacă nu se utilizează metacaractere și wcd găsește o potrivire perfectă,
    wcd va ignora toate potrivirile aproximative în mod implicit. Acest
    comportament poate fi schimbat cu opțiunea -w.

    Navigatorul interactiv de arbore de directoare poate fi pornit folosind
    opțiunea -g.

        wcd -g

    Wcd generează un fișier cu datele arborelui în care caută directorul. Pe
    sistemele Unix și Windows, wcd adaugă legături simbolice la fișierul cu
    datele arborelui în timpul scanării discului, dar nu le urmează. Dacă ar
    urma legăturile, wcd ar putea sfârși prin a scana bucle infinite sau a
    scana porțiuni foarte mari ale unei rețele.

    Wcd poate schimba, de asemenea, la directoare care nu se află în
    fișierul cu datele arborelui. De exemplu:

        wcd ..

    Dacă wcd a găsit o potrivire, dar nu poate schimba la acel director,
    încearcă să-l elimine din fișierul implicit cu datele arborelui. Nu din
    fișierul suplimentar cu datele arborelui. A se vedea, de asemenea,
    opțiunea -k.

    Wcd păstrează o stivă de directoare care este stocată pe disc. Stiva are
    o dimensiune implicită de 10 și este ciclică. Consultați opțiunile -z,
    -, + și =.

    În mediile multi-utilizator, opțiunea -u poate fi folosită pentru a
    trece la directoarele altor utilizatori.

    În sistemele DOS și Windows, nu contează dacă utilizați o bară oblică
    „/” sau o bară oblică inversă „\” ca separator de directoare.

    În sistemele DOS și Windows este posibil să schimbați unitatea și
    directorul dintr-o singură mișcare, precedând numele directorului cu
    numele unității.

        wcd d:games

  Rutele UNC Windows
    Versiunile Windows (linie de comandă, PowerShell, MSYS, zsh, cygwin)
    acceptă rute UNC LAN SMB Windows fără litera de unitate, cum ar fi
    "\\servername\sharename". Linia de comandă Wcd pentru Windows folosește
    comanda „pushd” pentru a asocia automat o rută UNC la o literă de
    unitate. În Windows PowerShell, MSYS, zsh și Cygwin rutele UNC sunt pe
    deplin implementate. Directorul de lucru curent poate fi o rută UNC.

  Redimensionarea consolei în Windows
    Wcd acceptă redimensionarea consolei în consola Windows 10 și ConEmu
    (consultați <https://conemu.github.io/>) începând cu versiunea 6.0.3.
    Consola Windows 10 nu trebuie să fie în modul vechi (verificați
    proprietățile consolei). Este posibil ca ecranul să nu se reîmprospăteze
    atunci când proprietatea de «Aspect» din consolă „Încadrează automat
    textul când se redimensionează” este dezactivată. Ecranul poate fi
    reîmprospătat manual apăsând tasta F5.

  Interfețe
    Wcd are trei interfețe diferite pentru a alege dintr-o listă de
    potriviri. Interfața poate fi aleasă în timpul compilării.

    Prima interfață folosește intrarea/ieșirea standard simplă
    (stdin/stdout). O listă numerotată este afișată în terminal.
    Utilizatorul trebuie să aleagă din această listă tastând un număr urmat
    de apăsarea tastei <Enter>. Această interfață nu oferă funcționalitatea
    de derulare înapoi în cazul unei liste lungi. Trebuie utilizată
    funcționalitatea de derulare înapoi a terminalului/consolei. Este foarte
    mică și portabilă.

    A doua interfață este construită cu biblioteca „conio”. Aceasta oferă o
    funcționalitate încorporată de derulare înapoi. Utilizatorului i se
    prezintă o listă numerotată cu litere. Alegerea dintr-o listă se poate
    face apăsând doar o literă. Această interfață este rapidă, deoarece
    salvează apăsările de taste. Dacă este posibil, ecranul va fi restabilit
    după ieșire. Cine preferă să tasteze numere poate folosi opțiunea -N.

    A treia interfață este construită cu biblioteca „curses”. Este similară
    cu interfața „conio”. Versiunea „curses” a wcd are, de asemenea, o
    interfață „grafică” suplimentară. Aceasta permite utilizatorului să
    selecteze un director dintr-un arbore de directoare, prin intermediul
    unui navigator interactiv pe ecran complet. Acesta are o metodă de
    navigare și căutare precum vim(1). Aceasta poate fi activată cu opțiunea
    -g.

    Folosind opțiunea -o se poate reveni oricând la interfața intrare/ieșire
    standard (stdin/stdout).

OPȚIUNI
    -a  Adaugă ruta curentă la fișierul cu datele arborelui implicit.

        Utilizați această opțiune pentru a adăuga rapid ruta curentă la
        fișierul implicit cu datele arborelui. Rescanarea întregului disc
        poate dura mult timp în unele cazuri.

    -aa Adaugă rutele curente și toate rutele părinte la fișierul implicit
        cu datele arborelui.

    -A RUTA
        Scanează arborele de directoare din *RUTA* și adaugă rezultatul la
        fișierul implicit cu datele arborelui. Exemple:

            wcd -A .
            wcd -A /home -A /etc
            wcd -A d: -A e: -A \\server\share

        În Windows se pot scana toate directoarele partajate ale unui server
        LAN Windows tastând ceva precum: "wcd -A \\servername".

        A se vedea, de asemenea, opțiunile -S, -s și -E.

    -b  Interzice ruta curentă.

        Wcd plasează ruta curentă în fișierul de interdicții. Aceasta
        înseamnă că wcd ignoră toate potrivirile acestui director și ale
        subdirectoarelor sale.

        Fișierul de interdicții poate fi editat cu un editor de text.
        Utilizarea metacaracterelor este acceptată și numele sunt corelate
        cu ruta absolută.

        Rutele interzise nu sunt excluse de la scanarea discului. Pentru a
        face acest lucru, utilizați opțiunea -xf.

    -c, --direct-cd
        Modul CD direct. În mod implicit, wcd funcționează după cum urmează:

            1. Încearcă să găsească o potrivire în fișierele cu datele arborelui.
            2. Dacă n-o găsește, încearcă să deschidă directorul pe care l-ați introdus.

        În modul CD indirect, wcd funcționează în ordine inversă.

            1. Încearcă să deschidă directorul pe care l-ați introdus.
            2. Dacă nu poate, încearcă să găsească o potrivire în fișierele cu datele arborelui.

    -d UNITATE
        Stabilește unitatea pentru fișierul stivă și scriptul-go (numai
        pentru DOS).

        Fișierul stivă și fișierul script-go sunt stocate implicit pe
        unitatea C: dacă variabila de mediu *HOME* nu este definită.
        Utilizați această opțiune dacă unitatea C: este o unitate numai
        pentru citire. Această opțiune trebuie utilizată în fața opțiunilor
        de stivă -, + și =.

    -e  Adaugă ruta curentă la fișierul suplimentar cu datele arborelui.

        Utilizați această opțiune pentru a adăuga rapid ruta curentă la
        fișierul suplimentar cu datele arborelui.

    -ee Adaugă rutele curente și toate căile părinte la fișierul suplimentar
        cu datele arborelui.

    -E RUTA
        Scanează arborele de directoare din *RUTA* și-l adaugă la fișierul
        suplimentar cu datele arborelui. A se vedea, de asemenea, opțiunile
        -A și -S.

    -f FIȘIER
        Citește fișierul cu datele arborelui *FIȘIER*. Nu citește fișierul
        implicit cu datele arborelui.

    +f FIȘIER
        Citește fișierul cu datele arborelui *FIȘIER* în plus față de
        fișierul implicit cu datele arborelui.

    -g  Interfață grafică (numai în versiunea cu interfață „curses”).

        Wcd pornește o interfață „grafică” bazată pe curses textual.
        Utilizatorul poate selecta un director prin intermediul unui
        navigator interactiv pe ecran complet. Acesta are o metodă de
        navigare și căutare precum vim(1).

        Dacă nu este dat niciun șir de căutare, wcd prezintă întregul arbore
        care se află în fișierul implicit cu datele arborelui și fișierele
        suplimentare cu datele arborelui.

        Dacă este dat un șir de căutare, lista de potriviri este prezentată
        ca un arbore de directoare.

        Aspectul arborescent implicit este similar cu aspectul arborescent
        al NCD-ului original pe DOS. Diferența de aspect este că în NCD
        toate directoarele de același nivel de adâncime au fost aliniate
        vertical pe întregul arbore. Acest lucru a fost posibil în NCD,
        deoarece lățimea maximă a unui nume de director în DOS era de 12
        (8,3) caractere. În sistemele de operare moderne, numele
        directoarelor pot fi foarte lungi, deci și diferențele de lungime
        pot fi mari. Prin urmare, dosarele cu aceeași adâncime nu sunt
        aliniate vertical pe întreg arborele în wcd, ci doar în subramuri.
        Deci, există o mișcare laterală atunci când vă deplasați direct în
        sus și în jos de la o subramură la alta subramură.

        Comportamentul de navigare în Wcd este exact același ca în NCD
        original. De exemplu, dacă apăsați tasta «Jos», mergeți la următorul
        director cu același nivel de adâncime, sărind peste ramuri. Acest
        lucru permite navigarea rapidă prin arbore.

        Consultați opțiunile -Ta, -TC și -Tc pentru a modifica
        comportamentul de navigare.

    -gd Afișează fișierele cu datele arborelui, ca arbore la ieșirea
        standard.

    -G RUTA
        Scrie un fișier script-go în directorul *RUTA*. De exemplu, în Unix,
        "wcd -G RUTA" va scrie un fișier go-script în RUTA/wcd.go.

    -GN, --no-go-script
        Nu creează fișierul script-go. Această opțiune poate fi folosită în
        combinație cu opțiunea -j dacă nu se dorește ca wcd să creeze un
        fișier script-go.

    -h, --help
        Afișează ajutorul și iese.

    -i, --ignore-case
        Ignoră diferența dintre majuscule/minuscule. Versiunile Dos și
        Windows ale wcd ignoră diferența dintre majuscule/minuscule în mod
        implicit. Versiunile Unix/Cygwin respectă diferența dintre
        majuscule/minuscule în mod implicit.

    +i, --no-ignore-case
        Respectă diferența dintre majuscule/minuscule. A se vedea, de
        asemenea, opțiunea -i.

    -I, --ignore-diacritics
        Ignoră semnele diacritice pentru scrierile latine. Literele cu semne
        diacritice se potrivesc cu litera de bază fără semne diacritice.
        Sunt acceptate următoarele codificări latine: CP437, CP850, CP852,
        CP1250, CP1252, ISO-8859-1, ISO-8859-2 și Unicode Latin-1, Latin
        Extended-A și Latin Extended-B. A se vedea, de asemenea,
        <https://ro.wikipedia.org/wiki/Semn_diacritic>, sau în engleză:
        <https://en.wikipedia.org/wiki/Diacritic>, pentru cei care au
        cunoștințe de limbă, și vor să aprofundeze această temă

    +I, --no-ignore-diacritics
        Respectă diacriticele (implicit). A se vedea, de asemenea, opțiunea
        -I.

    -j, --just-go
        Doar modul „go”.

        În acest mod, wcd nu va prezenta o listă atunci când există mai
        multe directoare care se potrivesc cu directorul dat. Wcd va schimba
        doar la prima opțiune. Când wcd este invocat din nou cu aceleași
        argumente, va schimba la următoarea opțiune și așa mai departe.

        Wcd va afișa directorul la care merge la ieșirea standard. În acest
        fel, poate fi utilizată o metodă diferită de instalare. S-ar putea
        face următoarea funcție pentru un shell compatibil POSIX:

            wcd ()
            {
                cd "$($HOME/bin/wcd.exe -j $@)"
            }

        Când utilizați un shell vechi care nu acceptă înlocuirea comenzii
        „$()”, trebuie să utilizați înlocuirea comenzii în stil vechi cu
        ghilimele înapoi «`».

            wcd ()
            {
                cd "`$HOME/bin/wcd.exe -j $@`"
            }

        În sistemele Windows, dacă cineva rulează shell 4NT, se poate face
        următorul alias:

            alias wcd `cd %@execstr[wcdwin32.exe -z 0 -j %1]`

        Această metodă elimină necesitatea utilizării scriptului-go, astfel
        încât se poate folosi opțiunea -GN în combinație cu -j.

    -k, --keep-paths
        Păstrează rutele.

        Păstrează rutele în fișierul cu datele arborelui atunci când wcd nu
        poate schimba la ele. Comportamentul implicit al wcd este de-a
        încerca să elimine rutee din datele arborelui atunci când wcd nu
        poate schimba la ele. Cu această opțiune, acest comportament este
        dezactivat.

    -K, --color
        Utilizează culori în modul grafic.

    -l ALIAS
        Numește ruta curentă cu *ALIAS*. Wcd plasează ruta curentă cu alias
        *ALIAS* în fișierul de alias. Intrările de alias respectă diferența
        dintre majuscule/minuscule.

    -ls Afișează numele fișierului de alias și listează toate intrările de
        alias ce le conține.

    -m DIR
        Creează directorul și-l adaugă în fișierul cu datele arborelui.

    -L, --license
        Afișează licența de distribuție.

    -M DIR
        Creează directorul și-l adaugă în fișierul suplimentar cu datele
        arborelui.

    -n RUTA
        Citește fișierul cu datele arborelui relativ din *RUTA*.

        Nu citește fișierul implicit cu datele arborelui. Fișierul cu datele
        arborelui relativ ar trebui să fi fost deja creat folosind opțiunea
        wcd +S. *RUTA* poate indica, de asemenea, direct către un fișier.

        Un exemplu. Să presupunem că un alt sistem a fost montat la punctul
        de montare "/mnt/network":

            wcd -n /mnt/network src

        Wcd deschide fișierul cu datele arborelui relativ în
        "/mnt/network/". Fișierul conține rutele relative din acel punct.

    +n RUTA
        Citește fișierul cu datele arborelui relativ pe lângă fișierul
        implicit cu datele arborelui. A se vedea opțiunea -n.

    -N, --numbers
        Utilizează numere în loc de litere.

        Wcd cu o interfață bazată pe „conio” sau „curses” (a se vedea
        secțiunea Interfețe) prezintă o listă de potriviri numerotată
        implicit cu litere. Când se utilizează opțiunea -N, lista de
        potriviri este numerotată cu numere. Indiferent dacă opțiunea -N
        este prezentă, sau nu, se poate tasta o literă sau numere pentru a
        face o selecție din lista de potriviri.

    -o  Utilizează interfața intrare/ieșire standard (stdin/stdout).

        Când dintr-un anumit motiv interfața „conio” sau „curses” a wcd nu
        funcționează, se poate reveni la interfața intrare/ieșire standard
        (stdin/stdout) a wcd folosind opțiunea -o.

    -od, --to-stdout
        Afișează toate potrivirile la ieșirea standard.

    -q, --quiet
        Funcționare mai silențioasă. Afișarea potrivirii finale este
        suprimată.

    -r DIR
        Elimină directorul și-l elimină și din fișierul cu datele arborelui.

        Dacă directorul este gol, wcd îl va șterge și va încerca să-l
        elimine din fișierul cu datele arborelui.

    -rmtree DIR
        Șterge în mod recurs directorul și-l elimină din fișierul cu datele
        arborelui.

        Wcd va șterge directorul și toate subdirectoarele și fișierele sale
        și va elimina directoarele acestea din fișierul cu datele arborelui.

    -s  Scanează/Rescanează discul din directorul $HOME. Dacă variabila
        *HOME* nu este definită, discul este scanat din directorul rădăcină
        /.

        Fișierul implicit cu datele arborelui, existent, este suprascris.

        Directorul de scanare implicit poate fi anulat cu variabila de mediu
        "WCDSCAN". A se vedea secțiunea VARIABILE DE MEDIU.

    -S RUTA
        Scanează arborele de directoare din *RUTA* și suprascrie fișierul
        implicit cu datele arborelui. A se vedea, de asemenea, opțiunile -A,
        -s și -E. De exemplu, cu opțiunea -A puteți crea un fișier implicit
        cu datele arborelui la alegere. Exemple:

        Unix:

            wcd -S /
            wcd -S /home -A /etc -A /usr

        DOS/Windows:

            wcd -S c:/
            wcd -S c: -A d: -A \\server\share

        Cu versiunile Windows se pot scana toate directoarele partajate ale
        unui server LAN Windows tastând ceva precum: "wcd -S \\servername".

    +S RUTA
        Scanează discul de la *RUTA* și plasează căi relative într-un fișier
        cu datele arborelui relativ. Acest fișier este utilizat de opțiunile
        -n și +n ale «wcd». De exemplu, "wcd -n RUTA src".

    -t  Nu șterge dosarul de montare temporar "/tmp_mnt" (numai în Unix)

        Wcd elimină în mod implicit "/tmp_mnt/" din potriviri. Directorul
        "/tmp_mnt" este utilizat de auto-mounter. Acest comportament poate
        fi dezactivat cu opțiunea -t.

    -T, --ascii-tree
        Desenează arborele cu caractere ASCII. Utilizați această opțiune
        dacă caracterele desenate nu sunt afișate corect în terminalul
        dumneavoastră.

    -Ta, --alt-tree-nav
        Metodă alternativă de navigare în arborele grafic.

        În aspectul implicit al arborelui în stil NCD, opțiunea -Ta
        dezactivează accesul la directoare care nu au legătură.

        În modul arbore compact, modul alternativ face navigarea similară cu
        navigarea în managerii de fișiere GUI, cum ar fi Windows Explorer
        sau Linux KDE Konqueror. Apăsând „Sus” și „Jos”, va muta dosarul
        selectat cu o linie în sus sau în jos. Apăsând prima dată „Stânga”,
        subdosarele sunt pliate, iar la următoarea apăsare a tastei „Stânga”
        se deplasează cu adevărat la stânga.

        Puteți comuta din mers între navigarea implicită și cea alternativă
        apăsând <Shift-A>.

        Când modul alternativ de navigare este activat, veți vedea un „A” în
        colțul din dreapta jos.

    -TC, --center-tree
        Vizualizare centrată în arborele grafic. Directorul selectat rămâne
        în mijlocul ecranului. Modul centrat al arborelui grafic poate fi,
        de asemenea, activat și dezactivat cu tasta <t>.

        Comportamentul standard necentrat, care minimizează mișcarea
        arborelui, este același ca în NCD original.

    -Tc, --compact-tree
        În mod implicit, arborele „grafic” este desenat în același mod în
        care a făcut-o NCD-ul original pe DOS. Pe DOS, o rută de director
        poate avea doar 66 de caractere în total. Cu structurile de
        directoare profunde de astăzi, arborele poate deveni foarte lat.
        Pentru a depăși acest lucru, wcd poate desena arborele într-un mod
        compact, similar cu majoritatea managerilor de fișiere GUI, cu un
        singur dosar pe linie. Utilizați opțiunea -Tc sau comutați din mers
        cu tasta <m>.

    -Td, --cjk-width
        Fonturile vechi CJK din Asia de Est (chineză, japoneză și coreeană)
        au anumite caractere și simboluri de desen de linii cu o lățime de 2
        coloane, în timp ce lățimea Unicode normală pentru aceste caractere
        este de 1 coloană. De exemplu fontul raster chinezesc CP936 pe
        Windows și fontul Simsun. Utilizați această opțiune pentru o
        conturare corectă a arborelui grafic atunci când este utilizat un
        font CJK vechi.

        Când modul CJK este activat, veți vedea un „C” în colțul din dreapta
        jos.

    -u UTILIZATOR
        Scanează fișierul cu datele arborelui, al altui utilizator pe baza a
        *UTILIZATOR*, nu scanează propriul dumneavoastră fișier cu datele
        arborelui implicit. A se vedea, de asemenea, secțiunea VARIABILE DE
        MEDIU pentru *WCDUSERSHOME*.

        În Unix/Cygwin, directorul de bază pentru directoarele acasă ale
        utilizatorilor se presupune a fi C </home>. wcd va căuta c
        </home/nume_utilizator/.treedata.wcd> și c
        </home/nume_utilizator/.wcd/.treedata.wcd>, în această ordine, și va
        citi primul care există și poate fi citit. În DOS/Windows,
        directorul de bază pentru directoarele acasă ale utilizatorului se
        presupune a fi C <\\ Users>, astfel încât wcd încearcă să citească C
        <\\Users\Nume_Utilizator reedata.wcd> și C
        <\\Users\Nume_Utilizator\.wcd reedata.wcd>.

    +u UTILIZATOR
        Citește fișierul implicit „treedata.wcd” al utilizatorului
        UTILIZATOR, pe lângă propriul dumneavoastră fișier „treedata.wcd”.

    -v, --verbose
        Afișează mesaje detaliate. Cu această opțiune, wcd afișează toate
        filtrele, interdicțiile și excluderile.

    -V, --version
        Afișează informațiile despre versiune și iese.

    -w, --wild-match-only
        Doar potrivire cu ajutorul metacaracterelor. Tratează toate
        potrivirile ca potriviri cu metacaractere (caractere Jocker).

    -x RUTA
        Exclude *RUTA* de la scanare.

        Când această opțiune este folosită, wcd va exclude *RUTA* și toate
        subdirectoarele sale atunci când wcd scanează un disc.
        Metacaracterele sunt acceptate și corelate cu rute absolute.
        Opțiunea -x poate fi folosită de mai multe ori.

            wcd -x <ruta1> -x <ruta2> -s

        Opțiunea -x trebuie folosită înaintea oricărei opțiuni de scanare
        (-s, -S, +S, -A, -E).

        În sistemele DOS/Windows trebuie să specificați litera unității, în
        cazul în care este definită variabila de mediu *HOME* sau *WCDHOME*.
        Dacă *HOME* sau *WCDHOME* este definită, trebuie să specificați
        litera unității. Un exemplu:

            wcd -x c:/temp -S c:

        În caz contrar, nu trebuie să specificați litera de unitate.

            wcd -x /temp -s

    -xf FIȘIER
        Exclude toate rutele listate în *FIȘIER* de la scanare.

        Când este utilizată această opțiune, wcd va exclude toate rutele
        listate în *FIȘIER* și toate subdirectoarele lor atunci când wcd
        scanează un disc. Metacaracterele sunt acceptate și sunt corelate cu
        rute absolute; o rută pe linie. Fiți conștienți de faptul că wcd nu
        va ignora spațiile libere de început sau de final de pe o linie,
        deoarece sunt caractere legale într-un nume de director. Opțiunea
        -xf poate fi folosită de mai multe ori. Când doriți să excludeți
        toate rutele interzise de la scanare, puteți face următoarele
        (exemplu pentru wcd în Unix):

            wcd -xf ~/.ban.wcd -s

        Sunt acceptate metacaracterele. De exemplu, pentru a exclude toate
        directoarele dumneavoastră „Subversion” cu fișiere administrative
        adăugați o linie cu "*/.svn".

        Opțiunea -xf trebuie folosită înaintea oricărei opțiuni de scanare
        (-s, -S, +S, -A, -E).

    -y, --assume-yes
        Răspunde Da (Yes) la toate întrebările.

        Wcd nu va solicita utilizatorului întrebări da/nu, dar presupune că
        utilizatorul răspunde da la toate întrebările. Aceasta poate fi
        utilizată în combinație cu opțiunea -rmtree. Această opțiune trebuie
        utilizată în fața opțiunilor care pot conduce la întrebări da/nu.

    -z NUMĂR
        Stabilește dimensiunea maximă a stivei la NUMĂR.

        Dimensiunea implicită a stivei este 10. Operația de stivă poate fi
        dezactivată setând dimensiunea la 0. Această opțiune trebuie
        utilizată în fața oricăror alte operațiuni de stivă (-,+,=) . În caz
        contrar, dimensiunea stivei va fi setată înapoi la valoarea
        implicită de 10.

        O comandă corectă este:

            wcd -z 50 -

        Noua dimensiune a stivei va fi 50, wcd va merge cu un director
        înapoi. O comandă greșită este:

            wcd - -z 50

        Wcd merge cu un director înapoi, stiva primește dimensiunea
        implicită 10. -z 50 este ignorată.

        Adăugați această opțiune ca prima opțiune la alias sau funcția
        dumneavoastră wcd. De exemplu, pentru un shell compatibil POSIX,
        aceasta ar fi:

            wcd ()
            {
                wcd.exe -z 50 "$@"
                . ${WCDHOME:-${HOME}}/bin/wcd.go
            }

    -[NUMĂR]
        Plasează directorul în stivă de NUMĂR de ori. Implicit este 1 (o
        dată).

        Merge înapoi un director. Comanda "wcd -" merge cu un director
        înapoi. Pentru a merge înapoi cu mai multe directoare, adăugați un
        număr la opțiunea „-”. De exemplu, comanda "wcd -3". Stiva este
        ciclică.

    +[NUMĂR]
        Scoate directorul din stivă de NUMĂR de ori. Implicit este 1 (o
        dată).

        Merge înainte un director. Comanda "wcd +" merge cu un director
        înainte. Pentru a merge înainte cu mai multe directoare, adăugați un
        număr la opțiunea „+”. De exemplu, comanda "wcd +2". Stiva este
        ciclică.

    =   Afișează stiva.

        Utilizați această opțiune dacă nu vă amintiți unde vă aflați în
        stivă. Stiva este afișată și puteți alege un număr. Locul curent în
        stivă este marcat cu un asterisc "*".

INSTALARE
    Directorul de lucru curent al unui shell Unix poate fi schimbat doar
    prin comanda internă cd(1). Prin urmare, programul este întotdeauna
    apelat printr-o funcție sau un alias. Funcția sau alias generează un
    script shell (script-go) care este generat de programul wcd. Wcd poate
    funcționa numai după ce funcția sau alias sunt definite.

    O altă influență importantă asupra instalării dumneavoastră este
    definirea variabilelor de mediu *HOME* și *WCDHOME*. A se vedea
    secțiunea VARIABILE DE MEDIU.

  Instalarea pentru shell-uri de tip POSIX
    Dacă «wcd» a fost instalat cu un gestionar de pachete, funcția wcd poate
    fi instalată în „/etc/profile.d” și furnizată astfel automat. În acest
    caz, nu este necesar să definiți singur o funcție.

    Pentru un shell POSIX (ksh, bash, zsh etc.) în Unix, Linux, Cygwin sau
    MSYS nativ adăugați următoarea funcție la fișierul de configurare al
    shell-ului (de exemplu, Bash folosește "$HOME/.bashrc"):

        wcd ()
        {
            typeset go="${WCDHOME:-${HOME}}/bin/wcd.go"
            rm -f "$go" 2> /dev/null
            RUTA/wcd.exe "$@"
            [ -f "$go" ] && . "$go"
        }

    Înlocuiți *RUTA* cu locația în care a fost instalat executabilul wcd.
    Reîncărcați fișierele de configurare a shell-ului sau porniți un nou
    shell.

    Locația scriptului-go "wcd.go" diferă în funcție de shell.

    Wcd pentru bash DOS DJGPP și bash OS/2 necesită o funcție diferită.
    Scriptul-go nu este scris într-un director "bin", iar dacă *WCDHOME* și
    *HOME* nu sunt ambele definite, scriptul-go este scris pe c:/.

    bash DOS:

        wcd ()
        {
            RUTA/wcdbash.exe "$@"
            . ${WCDHOME:-${HOME:-"c:"}}/wcd.go
        }

    bash OS/2:

        wcd ()
        {
            RUTA/wcdos2bash.exe "$@"
            . ${WCDHOME:-${HOME:-"c:"}}/wcd.go
        }

    Versiunea WinZsh de wcd necesită o funcție puțin diferită. Scriptul-go
    nu va fi niciodată scris în c:/.

        wcd ()
        {
            RUTA/wcdwin32zsh.exe "$@"
            . ${WCDHOME:-${HOME}}/wcd.go
        }

    Consultați secțiunea FIȘIERE pentru mai multe informații.

  Instalarea pentru shell-uri asemănătoare cu limbajul C (csh, tcsh)
    Adăugați următorul alias la fișierul de configurare al shell-ului,
    "$HOME/.cshrc" sau "$HOME/.tcshrc" :

        if ( ${?WCDHOME} ) then
            alias wcd "RUTA/wcd.exe \!* ; source $WCDHOME/bin/wcd.go"
        else
            alias wcd "RUTA/wcd.exe \!* ; source $HOME/bin/wcd.go"
        endif

    Înlocuiți *RUTA* cu locația în care a fost instalat executabilul wcd.
    Reîncărcați fișierele de configurare a shell-ului sau porniți un nou
    shell.

  Versiunea liniei de comandă Windows
    Despachetați fișierul zip și adăugați directorul "bin" la variabila
    dumneavoastră de mediu *PATH*.

    În linia de comandă Windows, un program Windows nu poate modifica
    directorul de lucru curent, dar un fișier .bat poate. Scriptul de loturi
    de comenzi "wcd.bat" rulează programul wcd care generează un nou script
    de loturi de comenzi "wcdgo.bat". Apoi "wcd.bat" rulează "wcdgo.bat"
    care schimbă de fapt directorul.

  Windows VISTA și versiunile ulterioare
    Într-o linie de comandă Windows VISTA și versiunile ulterioare, este
    posibil să aveți acces limitat la directoare. Pentru a avea acces la mai
    multe directoare aveți nevoie de drepturi de administrator. Puteți
    obține o Linie de comandă cu drepturi de administrator dacă faceți clic
    dreapta pe pictograma Linie de comandă și selectați *Rulează ca
    administrator*.

  Versiunea Windows PowerShell
    Adăugați următoarea funcție la profilul dumneavoastră de utilizator
    PowerShell. Locația acestui profil este stocată în variabila $profile.
    Este necesar ca una dintre variabilele de mediu *HOME* sau *WCDHOME* să
    fie definită.

        function wcd
        {
            CALEA\wcdwin32psh.exe $args
            & $env:HOME\wcdgo.ps1
        }

    Înlocuiți *RUTA* cu locația în care a fost instalat executabilul wcd.
    Porniți un nou PowerShell. «wcd» pentru PowerShell acceptă doar
    furnizorul de sistem de fișiere. Niciun alt furnizor.

  Versiunea liniei de comandă OS/2
    Într-o linie de comandă OS/2 (cmd.exe), un program OS/2 nu poate schimba
    directorul de lucru curent. De aceea wcd generează un script de comandă
    "wcdgo.cmd" care trebuie executat în shell-ul curent. Scriptul "wcd.cmd"
    execută mai întâi "wcdos2.exe", care creează scriptul "wcdgo.cmd". Apoi
    "wcd.cmd" execută scriptul "wcdgo.cmd".

LOCALIZAREA
    LANG
        Limba principală este selectată cu variabila de mediu *LANG*.
        Variabila *LANG* constă din mai multe părți. Prima parte este codul
        limbii cu litere mici. A doua este opțională și este codul țării cu
        majuscule, precedat de un caracter de subliniere. Există, de
        asemenea, o a treia parte opțională: codificarea caracterelor,
        precedată de un punct. Câteva exemple pentru shell-uri de tip
        standard POSIX:

            export LANG=ro               Română
            export LANG=ro_RO            Română, România
            export LANG=ro_MO            Română, Republica Moldova
            export LANG=es_ES            Spaniolă, Spania
            export LANG=es_MX            Spaniolă, Mexic
            export LANG=en_US.iso88591   Engleză, SUA, codificarea Latin-1

        Pentru o listă completă a codurilor de limbă și de țară, consultați
        manualul gettext(1):
        <https://www.gnu.org/software/gettext/manual/gettext.html#Language-C
        odes> În sistemele Unix, puteți utiliza comanda locale(1) pentru a
        obține informații specifice despre configurația regională.

    LANGUAGE
        Cu variabila de mediu *LANGUAGE* puteți specifica o listă de limbi
        prioritare, separate prin două puncte. wcd dă preferință variabilei
        *LANGUAGE* față de *LANG*. De exemplu, mai întâi olandeză și apoi
        germană: "LANGUAGE=nl:de". Mai întâi trebuie să activați
        localizarea, definind *LANG* sau *LC_ALL* la o altă valoare decât
        *C*, înainte de a putea utiliza o listă de priorități de limbă prin
        variabila *LANGUAGE*. Consultați și manualul gettext(1):
        <https://www.gnu.org/software/gettext/manual/gettext.html#The-LANGUA
        GE-variable>

        Dacă selectați o limbă care nu este disponibilă, veți primi mesajele
        standard în limba engleză.

    WCDLOCALEDIR
        Cu variabila de mediu *WCDLOCALEDIR*, variabila *LOCALEDIR* folosită
        în timpul compilării și instalării wcd poate fi anulată. *LOCALEDIR*
        este folosită de wcd cu suport pentru limba maternă pentru a găsi
        fișierele de limbă. Valoarea implicită GNU este
        "/usr/local/share/locale". Tastând "wcd -V", wcd va afișa valoarea
        variabilei *LOCALEDIR*, ce este utilizată.

        Dacă ați instalat wcd într-un alt director decât directorul
        implicit, poate fi necesar să definiți variabila de mediu
        *WCDLOCALEDIR* pentru a indica directorul local.

        Un exemplu pentru linia de comandă (cmd) Windows:

            set WCDLOCALEDIR=c:/prefixul_meu/share/locale

        Un exemplu pentru un shell POSIX:

            export WCDLOCALEDIR=$HOME/share/locale

    LC_COLLATE
        Când există mai multe potriviri de directoare, wcd prezintă o listă
        sortată. Sortarea depinde de configurările de localizare. Dacă a
        fost definită variabila de mediu *LANG*, potrivirile sunt sortate ca
        și cum dicționarele sau agendele telefonice sunt sortate în limba
        respectivă. De exemplu, punctele și liniuțele sunt ignorate sau
        literele e cu și fără accent sunt văzute ca fiind aceeași literă sau
        diferența între majuscule și minuscule este ignorată.

        Sortarea dă preferință variabilei de mediu *LC_COLLATE* față de
        *LANG*. Dacă faceți *LC_COLLATE* egal cu "C" sau "POSIX", sortarea
        locală este dezactivată. De exemplu, dacă doriți limba olandeză, dar
        nu sortarea olandeză, puteți să faceți acest lucru:

            export LANG=nl_NL
            export LC_COLLATE=C

    LC_CTYPE
        În ceea ce privește codificarea caracterelor, wcd va acorda
        preferință variabilei *LC_CTYPE* față de *LANG*. De exemplu, pentru
        a configura codificarea caracterelor la UTF-8, se poate face
        următoarea configurare de mediu.

            export LC_CTYPE=ro_RO.UTF-8

    LC_ALL
        Toate variabilele de mediu de localizare care încep cu *LC_* sunt
        anulate de variabila de mediu *LC_ALL* dacă este definită. Wcd dă
        preferință lui *LC_ALL* față de *LC_COLLATE* și *LC_CTYPE*.

  PAGINI DE CODURI WINDOWS
    Există două grupuri de pagini de cod: pagini de cod DOS (OEM) și pagini
    de cod Windows (ANSI). Codificarea implicită pentru Windows, atunci când
    este configurată cu parametrii regionali occidentali, este ANSI CP1252.
    Programele Windows, de exemplu Notepad, folosesc această pagină de cod
    ANSI implicită a sistemului. Consola Windows utilizează implicit o
    pagină de coduri OEM (CP437 sau CP850) pentru compatibilitate cu
    programele DOS. Dacă utilizați o versiune DOS a wcd într-o consolă
    Windows, aceasta va funcționa, din cauza paginii de cod DOS. Dar
    versiunea DOS a wcd nu are suport pentru nume lungi de directoare și
    unități de rețea în Windows.

    Versiunea Windows a wcd este un program Windows nativ și va folosi
    pagina de cod ANSI a sistemului Windows. Deci, într-un Windows din
    regiunea occidentală, va folosi pagina de coduri CP1252 pentru nume de
    directoare și mesaje. Pentru a obține rezultate consistente, independent
    de pagina de cod activă, toate versiunile Windows ale wcd convertesc
    ieșirea ANSI în ieșire Unicode în linia de comandă și PowerShell.

    Fontul raster al consolei acceptă numai pagina originală de coduri OEM
    instalată cu Windows, așa că va trebui să schimbați fontul consolei la
    „truetype” Lucida Console pentru ca literele Unicode (și ANSI) să apară
    corect.

    Versiunile non-Unicode ale wcd *înainte de versiunea 5.2.0* folosesc
    ieșirea ANSI simplă. Pentru aceste versiuni mai vechi, pagina de cod a
    consolei trebuie să fie aceeași cu pagina de cod a sistemului
    (modificată la 1252) pentru ca wcd pentru Windows să funcționeze corect
    cu caractere speciale, cum ar fi caractere accentuate sau simbolul
    „Euro”.

    Pagina de coduri a sistemului Windows poate fi modificată prin opțiunile
    regionale din Panoul de control. Pagina de cod a consolei Windows este
    schimbată cu comanda "chcp".

    Când tastați "wcd -V", este afișată codarea reală a caracterelor
    folosită de wcd. Tastați comanda "chcp" pentru a afișa pagina de cod
    activă a consolei Windows.

  UNICODE
    Wcd are suport opțional pentru Unicode. Pentru a vedea dacă wcd a fost
    construit cu suport Unicode, tastați "wcd -V". Dacă terminalul/consola
    și fontul dumneavoastră acceptă acest lucru, ar trebui să vedeți
    simbolul euro și caracterele chinezești (însemnând: „Chineză”).

    Wcd a fost *parțial* convertit la Unicode. În nucleul său, wcd
    gestionează toate datele ca un flux de octeți. Doar liniile afișate pe
    ecran sunt convertite din mers în caractere late Unicode. Wcd se bazează
    pe deplin pe funcțiile bibliotecii «libc» și nu are cod specific UTF-8.
    A se vedea, de asemenea, <https://www.cl.cam.ac.uk/~mgk25/unicode.html>

    Wcd are suport opțional pentru potrivirea Unicode cu normalizare. Pentru
    a afla dacă wcd are suport pentru normalizare, tastați "wcd -V". Wcd cu
    suport pentru normalizare Unicode se va potrivi cu numele Unicode pe
    baza echivalenței *compatibile*. Fără suport pentru normalizarea
    Unicode, numele se potrivesc atunci când sunt echivalente binar. A se
    vedea, de asemenea,
    <https://en.wikipedia.org/wiki/Unicode_normalization>

   UTF-8 în Unix/Linux
    Pentru a vizualiza caracterele UTF-8, consola/terminalul dumneavoastră
    trebuie să accepte și UTF-8. Versiunea xterm care vine cu XFree86 4.0
    sau o versiune ulterioară include suport pentru UTF-8. Pentru a-l
    activa, porniți xterm(1) într-o localizare UTF-8 și utilizați un font cu
    codificare iso10646-1, de exemplu cu

        LC_CTYPE=en_GB.UTF-8 xterm -u8 -fn '-Misc-Fixed-Medium-R-SemiCondensed--13-120-75-75-C-60-ISO10646-1'

    Distribuțiile moderne de GNU/Linux acceptă implicit UTF-8. Ar trebui să
    funcționeze și alte codificări de caractere pe mai mulți octeți, dar
    acest lucru nu a fost testat.

    Wcd presupune că fișierele treedata.wcd/extra.wcd sunt codificate în
    codificarea caracterelor localizării. Nu există marcaje de ordine a
    octeților (BOM) scrise în fișierele treedata.wcd/extra.wcd.

   UTF-16 în Windows
    În Windows, Unicode este acceptată în toate versiunile de PowerShell și
    în linia de comandă Windows în Windows 7 (sau o versiune ulterioară).
    Unicode funcționează și în Take Command sau TCC/LE realizat de JP
    Software, care poate fi folosit cu versiuni mai vechi de Windows
    (XP/Vista).

    În Windows, toate numele directoarelor de pe disc sunt codificate în
    UTF-16 Unicode. Pentru programele Windows non-Unicode, caracterele
    Unicode sunt convertite în pagina de coduri ANSI implicită. Pentru
    caracterele care nu fac parte din configurarea regională, această
    conversie nu este posibilă, iar programele non-Unicode afișează un semn
    de întrebare sau un caracter greșit.

    Wcd cu suport Unicode va citi numele directoarelor codificate UTF-16 și
    le va converti intern în UTF-8. Toate fișierele treedata.wcd/extra.wcd
    sunt codificate în UTF-8 și nu sunt compatibile cu versiunea non-Unicode
    a wcd. Wcd va crea un script-go codificat în UTF-8.

    Toate versiunile de Windows PowerShell pot rula scripturi codificate în
    UTF-8, cu condiția să existe un marcaj de ordine a octeților (BOM) UTF-8
    în script.

    Începând cu Windows 7, este posibil ca în linia de comandă Windows să se
    schimbe directorul, cu un script de loturi de comenzi, într-un director
    cu litere Unicode în nume. Numele directorului trebuie să fie codificat
    în UTF-8, iar scriptul de loturi de comenzi trebuie să *nu* să aibă un
    marcaj de ordine a octeților (BOM). Pagina de cod activă din linia de
    comandă trebuie definită la 65001 (UTF-8) înainte de comanda «cd». Wcd
    pentru linia de comandă va crea un astfel de script-go "wcdgo.bat". Mai
    întâi schimbă pagina de coduri la 65001, apoi schimbă directorul și, în
    final, configurează pagina de coduri înapoi la pagina de coduri
    inițială.

    Trebuie să configurați fontul la True Type Lucida Console (nu fontul
    raster) atunci când literele nu apar corect.

    Versiunea Wcd non-Unicode Windows poate citi fișiere
    treedata.wcd/extra.wcd Unicode începând cu versiunea 5.2.0, cu condiția
    să existe un marcaj de ordine a octeților (BOM) în fișier (a se vedea
    <https://en.wikipedia.org/wiki/Byte_order_mark> ), dar nu poate schimba
    la directoare cu litere Unicode în nume care nu fac parte din pagina de
    cod ANSI implicită a sistemului. Versiunea Unicode Windows a wcd scrie
    un marcaj de ordine a octeților (BOM) în fișierele
    treedata.wcd/extra.wcd codificate UTF-8 începând cu versiunea 5.2.0,
    ceea ce le face să fie citite și de BlocNote (notepad).

   UTF-8 în Cygwin
    Cygwin acceptă Unicode începând cu versiunea 1.7. Stratul Cygwin are
    grijă ca numele Windows UTF-16 Unicode să fie convertite în UTF-8. Deci
    programele, cum ar fi wcd, nu trebuie să fie conștiente de acest lucru
    și pot funcționa folosind codificarea UTF-8 ca pe Unix/Linux. Stabiliți
    codificarea caracterelor la UTF-8 cu variabila de mediu *LANG* sau
    *LC_CTYPE*. Este posibil să fie nevoie să scanați din nou unitățile.
    Trebuie să configurați fontul la True Type Lucida Console (nu fontul
    raster) dacă utilizați consola implicită Cygwin.

    Versiunea Cygwin se comportă exact ca versiunea Unix a wcd. Nu există
    niciun marcaj de ordine a octeților (BOM) scris în fișierele
    treedata.wcd/extra.wcd și se presupune că acestea sunt codificate în
    codificarea caracterelor localizării Cygwin.

FIȘIERE
    Dacă variabila de mediu *WCDHOME* este definită, wcd va folosi *WCDHOME*
    în loc de *HOME*. Toate fișierele "*.wcd" sunt fișiere text. Ele pot fi
    editate cu un editor de text. Versiunea de linie de comandă Windows a
    wcd se comportă ca versiunea DOS. Versiunea Cygwin a wcd se comportă ca
    versiunea Unix.

    wcd.exe
        Programul. În shell-urile Unix, programul este întotdeauna apelat
        printr-o funcție sau un alias, deoarece directorul de lucru curent
        al unui shell Unix poate fi schimbat doar prin comanda internă «cd».
        A se vedea, de asemenea, secțiunea INSTALARE.

    fișierul implicit cu datele arborelui
        Acesta este fișierul fișierul implicit cu datele arborelui în care
        wcd caută potriviri. Dacă acesta nu are permisiuni de citire, wcd va
        crea unul nou.

            DOS: \treedata.wcd sau %HOME%\treedata.wcd
            Unix: $HOME/.treedata.wcd

    fișierul suplimentar cu datele arborelui
        Un fișier suplimentar cu datele arborelui, opțional. Dacă există și
        are permisiuni de citire, wcd va încerca să găsească potriviri și în
        acest fișier.

            DOS: \extra.wcd sau %HOME%\extra.wcd
            Unix: $HOME/.extra.wcd

    fișierul de interdicții
        În acest fișier opțional wcd plasează rutele interzise. A se vedea
        opțiunea -b. Metacaracterele (caracterele Joker) sunt acceptate.

            DOS: \ban.wcd or %HOME%\ban.wcd
            Unix: $HOME/.ban.wcd

    fișierul de alias
        Fișier opțional cu alias ale wcd. A se vedea opțiunea -l.

            DOS: \alias.wcd sau %HOME%\alias.wcd
            Unix: $HOME/.alias.wcd

    fișierul de stivă
        În acest fișier, wcd își stochează stiva. Litera unității poate fi
        schimbată cu opțiunea -d.

            DOS: c:\stack.wcd sau %HOME%\stack.wcd
            Unix: $HOME/.stack.wcd

        Numele fișierului de stivă poate fi schimbat cu variabila de mediu
        *WCDSTACKFILE*. A se vedea secțiunea VARIABILE DE MEDIU.

    script-go
        Acesta este scriptul shell pe care wcd.exe îl creează de fiecare
        dată. Este obținut prin intermediul unei funcții sau un alias.
        Litera unității poate fi schimbată cu opțiunea -d. Din motive
        istorice, este plasat implicit în "$HOME/bin" pe sistemele Unix.
        Directorul acestui fișier poate fi schimbat cu opțiunea -G.

            DOS bash: c:/wcd.go sau $HOME/wcd.go
            linia de comandă Windows: c:\wcdgo.bat sau %HOME%\wcdgo.bat
            Windows PowerShell: $env:HOME\wcdgo.ps1
            WinZsh: $HOME/wcd.go
            Cygwin/MSYS: $HOME/bin/wcd.go
            linia de comandă OS/2: c:\wcdgo.cmd sau %HOME%\wcdgo.cmd
            bash OS/2: c:/wcd.go sau $HOME/wcd.go
            Unix: $HOME/bin/wcd.go

    fișierul cu datele arborelui relativ
        Fișier text cu rute relative din *DIR*. A se vedea opțiunile +S, -n
        și +n.

            DOS: RUTA\rtdata.wcd
            Unix: RUTA/.rtdata.wcd

VARIABILE DE MEDIU
    HOME
        Wcd utilizează implicit variabila de mediu *HOME* pentru a determina
        unde să-și stocheze fișierele. A se vedea, de asemenea, secțiunea
        FIȘIERE. Acest lucru poate fi anulat cu variabila de mediu
        *WCDHOME*.

        *HOME* definește, de asemenea, de unde să înceapă scanarea discului
        atunci când este utilizată opțiunea -s. Acest lucru poate fi anulat
        cu variabila de mediu *WCDSCAN*.

        Pentru versiunea Unix, Cygwin, Windows PowerShell, WinZsh și MSYS
        este necesar ca *HOME* sau *WCDHOME* să fie definită. Pentru
        celelalte versiuni ale wcd utilizarea acestor variabile este
        opțională.

        Dacă *HOME* este definită pe DOS/Windows, wcd va plasa toate
        fișierele sale (treedata.wcd, extra.wcd, alias.wcd, ban.wcd, wcd.go)
        în directorul *HOME*. Comportamentul wcd este atunci similar cu
        versiunea Unix a wcd. Wcd va scana implicit discul din *HOME*.
        Unitățile nu vor fi scanate automat prin schimbarea la acestea.
        Trebuie să spuneți în mod explicit acest lucru wcd-ului. De exemplu:

            wcd -S c: -A d: -A e:

        Potrivirea directoarelor este acum globală pentru toate unitățile
        scanate.

    WCDHOME
        Variabila de mediu *WCDHOME* poate fi folosită pentru a schimba
        locația fișierelor wcd. Dacă sunt definite atât *HOME* cât și
        *WCDHOME*, *WCDHOME* va fi folosită în loc de *HOME*.

        În versiunile wcd anterioare versiunii 5.1.5, *WCDHOME* a schimbat
        și directorul de scanare implicit. Acest lucru s-a schimbat. De la
        versiunea 5.1.5, *WCDHOME* nu schimbă directorul de scanare
        implicit. A se vedea opțiunea -s. Începând cu versiunea 5.1.5,
        utilizați variabila de mediu *WCDSCAN* pentru a anula directorul de
        scanare implicit.

        Exemplu pentru linia de comandă DOS, Windows, OS/2:

            set WCDHOME=C:\Users\erwin\wcd

        Un exemplu pentru shell-uri de tip POSIX:

            export WCDHOME="$HOME/.wcd"

        Un exemplu pentru shell-uri de tip Csh:

            setenv WCDHOME "$HOME/.wcd"

    WCDSCAN
        Utilizați variabila de mediu *WCDSCAN* pentru a anula directorul de
        scanare implicit *HOME*. Definiți o listă separată de două puncte
        (Unix) pentru a defini mai multe directoare. Pe DOS/Windows, faceți
        lista separată prin punct și virgulă.

        Exemple pentru linia de comandă DOS, Windows, OS/2:

            set WCDSCAN=C:\Users\erwin;D:\data

            set WCDSCAN=%HOMEDRIVE%%HOMEPATH%;\\projectdrive\projectX

        Un exemplu pentru shell-uri de tip POSIX:

            export WCDSCAN="$HOME:/projectdisk/projectX"

        Un exemplu pentru shell-uri de tip Csh:

            setenv WCDSCAN "$HOME:/projectdisk/projectX"

    WCDFILTER
        Specificați filtre cu variabila de mediu *WCDFILTER*. Toate
        directoarele care nu se potrivesc cu filtrul (filtrele) sunt
        ignorate. O listă poate fi specificată prin separarea filtrelor prin
        separatorul de cale shell. Similar cu specificarea variabilei
        *PATH*. Ignorarea/respectarea diferenței dintre majuscule/minuscule
        este impusă de sistemul de operare.

        Un exemplu pentru linia de comandă DOS, Windows, OS/2:

            set WCDFILTER=projects;doc

        Un exemplu pentru shell-uri de tip POSIX:

            export WCDFILTER="projects:doc"

        Un exemplu pentru shell-uri de tip Csh:

            setenv WCDFILTER "projects:doc"

    WCDBAN
        Rutele specificate cu variabila de mediu *WCDBAN* vor fi interzise
        de wcd. A se vedea, de asemenea, opțiunea -b. Specificați o listă de
        rute separate prin separatorul shell *PATH*.

    WCDEXCLUDE
        Rutele specificate cu variabila de mediu *WCDEXCLUDE* vor fi excluse
        de wcd. A se vedea, de asemenea, opțiunile -x și -xf. Specificați o
        listă de rute separate prin separatorul shell *PATH*.

        Un exemplu pentru linia de comandă DOS, Windows, OS/2:

            set WCDEXCLUDE=*/windows;*/temp;*CVS

        Un exemplu pentru shell-uri de tip POSIX:

            export WCDEXCLUDE="/dev:/tmp:*CVS"

        Un exemplu pentru shell-uri de tip Csh:

            setenv WCDEXCLUDE "/dev:/tmp:*CVS"

    WCDUSERSHOME
        Stabilește baza directoarelor acasă ale utilizatorului. Pe
        DOS/Windows, valoarea implicită este "\\users". Pe Unix/Cygwin,
        valoarea implicită este "/home". Această variabilă este utilizată
        pentru a scana fișierele treedata.wcd/extra.wcd ale altor
        utilizatori. A se vedea, de asemenea, opțiunile -u și +u. În modul
        de mesaje detaliate, wcd va afișa toate filtrele, interdicțiile și
        excluderile. A se vedea opțiunea -v.

    WCDSTACKFILE
        Wcd dă preferință variabilei *WCDSTACKFILE* în defavoarea numelui
        implicit al fișierului stivă (vedeți secțiunea FIȘIERE). Cu această
        variabilă, fiecare shell (sau emulator de terminal utilizat) poate
        avea stiva sa privată de directoare utilizate.

        Pentru a utiliza un fișier unic bazat pe timp HH:MM:SS-DD.LL.AAAA
        pentru fiecare shell interactiv deschis.

            export WCDSTACKFILE=$HOME/.wcd/stack.$(date +%H:%M:%S-%d.%m.%Y)

        Pentru o stivă per xterm(1), utilizați variabila de mediu xterm
        *WINDOWID*:

            export WCDSTACKFILE=$HOME/.wcd/stack.$WINDOWID

        Pentru screen(1) GNU, pentru a utiliza stiva pe ecran:

            export WCDSTACKFILE=$HOME/.wcd/stack.$WINDOW

    TERMINFO
        Dacă este definită variabila de mediu *TERMINFO*, wcd cu interfața
        „ncurses” verifică o definiție de terminal local înainte de a
        verifica în locația standard. Acest lucru este util dacă definițiile
        terminalelor nu sunt într-o locație standard. Locațiile standard
        utilizate adesea sunt "/usr/lib/terminfo" și "/usr/share/terminfo".

    PDC_RESTORE_SCREEN
        Wcd cu interfața „PDCurses” recunoaște variabila de mediu
        *PDC_RESTORE_SCREEN*. Dacă această variabilă de mediu este definită,
        „PDCurses” va prelua o copie a conținutului ecranului în momentul în
        care wcd este pornit; când wcd iese, ecranul va fi restabilit. Un
        exemplu pentru linia de comandă Windows:

            set PDC_RESTORE_SCREEN=1

        Windows permite salvarea doar a unei mici memorii tampon. Deci nu
        este întotdeauna posibil să se restabilească totul. Unele
        date-deșeuri pot fi afișate în consolă după ieșirea wcd dacă ați
        definit o dimensiune mare a memoriei tampon.

    SHELL
        Scrierea a "#!$SHELL" pe prima linie a scriptului-go pentru shell de
        tip POSIX sau shell C este necesară pentru caracterele de 8 biți. În
        caz contrar, unele shell-uri ar putea crede că scriptul-go este un
        fișier binar și nu să nu-l citească. În Cygwin Bash, variabila
        *SHELL* trebuie definită în mediu folosind comanda "export", altfel
        wcd nu poate citi variabila.

    BASH
        Wcd pentru DOS bash folosește $BASH în loc de $SHELL, deoarece
        $SHELL indică shell-ul de comandă DOS. Poate fi necesar să definiți
        $BASH cu o comandă "export", altfel wcd nu poate citi variabila.

CONSULTAȚI ȘI
    sh(1), bash(1), csh(1), ksh(1), zsh(1), locale(1), ncurses(1),

AUTORI
    Wcd a fost scris de Erwin Waterlander <waterlan@xs4all.nl>

    Pagina principală a proiectului: <https://waterlander.net/wcd/>

    Pagina SourceForge a proiectului:
    <https://sourceforge.net/projects/wcd/>

    Aspectul paginii de manual a fost furnizat de către Jari Aalto
    <jari.aalto@cante.net>.

    NCD a fost scris inițial de Brad Kingsbury pentru „Norton Utilities” al
    lui Peter Norton, în jurul anului 1987. A se vedea, de asemenea,
    <https://www.softpanorama.org/OFM/norton_change_directory_clones.shtml>

